רצב. שלא להקריב קורבן בעל מום מיד הנכרי - ספר החינוך
שלא להקריב בעלי מומין מיד הגוים, שנאמר
(ויקרא כב כה) ומיד בן נכר לא תקריבו את לחם אלהיכם מכל אלה. שלא נאמר, אחר שהוא גוי נקריב בעדו בעל מום. והוצרכה האזהרה בזה עליהם, לפי שכבר התירתנו התורה לקבל מידם קרבנות תמימים, כמו שנאמר איש איש מבית ישראל ומן הגר בישראל אשר יקריב קרבנו לכל נדריהם ולכל נדבותם. ובא הפירוש על ''איש'', לרבות הגוים שנודרים נדרים ונדבות, ומקבלין אותן מהם.
כבוד הבית, וכמו שכתבתי בלאו שלא ינתן מום בקודשים בסדר זה
(מצוה רפז).
מה שאמרו זכרונם לברכה
(תמורה ז א) שכל מום מן המומין הפוסלין בקרבנותינו, כגון השבעים ושלושה מומין הידועים, פוסלין גם כן במה שנקבל מהם, ולא נאמר שלא יהיה מום בקרבנותם אלא מה שהם מחשבים אותו מום, כמו מחוסר אבר.
וקצת יתר פרטיה, מפזרים במקומות מהתלמוד.
כי אז הוא זמן ההקרבה. וכהן שעבר על זה והקריב בעל מום, אף על פי שהוא מבן נכר לוקה.
המצווה בכל הספרים