רעו. שלא יעבוד כהן בעל מום עובר - ספר החינוך
שלא יעבוד כהן בעל מום עובר, שנאמר
(ויקרא כא כא) כל איש אשר בו מום מזרע אהרן הכהן לא יגש, 'כל' - רבויא הוא, ומרבה אפילו מום עובר. כי בתחילה יזהיר על מום קבוע, שיהא סבור שהוא מותר לעבוד במום עובר שהוא קל ממנו, לפיכך הזהיר גם על העובר, והוא הגרב והילפת.
כעניין שכתבנו במצוה הקדמת לה.
מה שאמרו זכרונם לברכה
(קידושין סו ב) שאחד מום קבוע או מום עובר פוסל העבודה ולוקה הכהן עליו אם עבד
(עבר) במזיד.
ומה שאמרו זכרונם לברכה,
(מדות ה ד) שבית דין הגדול היו יושבין בלשכת הגזית ועיקר מעשיהן בהתמדה שהיו בודקין הכהנים ביחוסין ובמומין, וכל כהן שנמצא פסול ביחוסין, לובש שחורים ומתעטף שחורים ויוצא מן העזרה. וכל מי שנמצא שלם וכשר לובש לבנים ונכנס ומשמש עם אחיו הכהנים.
ומי שנמצא כשר ביחוסו ונמצא בו מום, יושב בלשכת העצים ומתילע עצים למערכה, וחולק בקודשים עם אנשי בית אב שלו ואוכל, שנאמר לחם אלהיו מקודשי הקודשים ומן הקודשים יאכל.
ויתר דיני כל המומין. בבכורות פרק שביעי.
עבר ועבד במום עובר במזיד - לוקה.
ו
הרמב’’ן זכרונו לברכה לא ימנה זה הלאו של מום עובר ללאו בפני עצמו. וכתב, דבכלל לאו דמום קבוע הוא, והוא כמו חלק מחלקי המצוה, וכבר הסכימו הוא ו
הרמב''ם זכרונו לברכה, ודבר ברור הוא שאין לחשב חלק המצוה בפני עצמה.
המצווה בכל הספרים